Досега в Титаник...
Мисля, че ви принадлежи на вас. - Благодаря ви
Това е Питър Любов, а това е жена ми, Мери.
Намерихте я, значи. - Да.
Не изглежда много добре. - Г-ца Уатсън я хвана морската болест.
Искаш ли да го оправя? - Дойдоха много добри италианци.
И в допълнение, са избухливи и политически нестабилни.
Можем да напреднем малко, без да сплашим никого.
Имаме предупреждения за лед, сър. - Но съм сериозен за казаното.
Имаме два часа - два и половина, ако сме късметлии.
Не може да потъне! - Не може да плава.
Няма опасност. - Пуснете жена ми и децата.
Отстъпи. - Тръгвайте!
Отправете се към палуба А, отиваме към палуба А.
Те са от втора класа, и трябва да са на друга палуба, сър.
Мюриъл! - Моля, вземете я й я качете.
Лодката е пълна, мадам.
Има ли още жени?
Ако ще потъваме, нека е с борба.
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
превод: JJD
ТИТНИК част трета
Обсадената ул. "Сидни стрийт", ЛОНДОН януари 1911
Г-н Чърчил, намерихме телата на двама от тях.
Сваарс и Соколов.
Ами другите? Трябва ми водача.
- Питър Пиятков? - Да, Питър Пиятков!
Питър художника. Най-вече убиеца на полицаи. Къде е?
Няма следа от него, опасявам се, сър. Дори не знам дали е бил в къщата.
Някои казват, че са го видели, но не сме сигурни затова.
Бил е тук, разбрахте ли. Искам да го откриете.
Заради това доведох армията по улиците на Лондон.
И парламента ще ми изпие кръвта, ако за всичко това им поднеса съучастници.
Не ме интересува колко време ще отнеме или колко ще струва,
искам да го намерите.
- 40,000 яйца. - Да, сър.
- 3,500 лука. - Да, сър.
... или проклетата ти майка! Този човек, няма да се качи на кораба!
- Разбирате ли? - Моля ви.
- Не! - Питмън. Елате тук.
Г-н Лайтолър е зает, не желае да говори с вас.
Гледай си работата. - Ако изпозвате очите си, ще видите.
Човекът е много зает. - Лоу.
Какво е разногласието?
Имам брат, сър. Ще съм само до Ню Йорк на кораба.
Надявах се, той да пътува с мен. Планира нов живот в Америка.
Как да “пътува с мен"? - Разбрах, че ви липсва стюард.
Брат ми е стюард. - Липсва ли ни?
Изглежда наистина ни липсва. Том Ричард, в първа класа.
Питам се, от къде ли знае.
Не бихте искали да останете така, сър. Не и в първа класа.
Но е италианец, сър. Всички такива са в ресторанта на г-н Гати.
В първа са англичани и ирландци. - Но не е закон.
Ако Ричард има добро извинение, брат ти ще слезе от кораба.
Естествено, сър. - Само ако униформата му стане. Името?
Пауло Сандрини, сър. Благодаря ви, сър, много. Пауло.
- Благодаря ви, сър. - Да, да, качвайте се на борда.
На този кораб предпочитат огнярното да е без персонал, от колкото първа класа.
Кой мислиш, че е? Прилича на странстващ пророк.
Питър Любов.
Следващата пътека, тази е за втора класа.
Съжалявам. Извинете ме. Пермисо.
Може ли да се върне, този Ричърд? - Невъзможно.
ОТ къде си сигурен? - Защото е невъзможно.
Не ставай смешен.
Когато снощи те оставих, минах през пъба, където се събира екипажа.
Той бе първият стюард, който ми попадна.
И ти го напи? - Да.
Пак ще може да ходи, не до тогава ще по средата на Атлантика.
Няма да ти прости, да го измамиш за първия курс на Титаник.
Ще го преживее.
Когато си готов, рапортувай на главния стюард.
Разбра ли? - Знам какво да правя.
Искам да видя билетите ви, сър. - Преди малко бяха в мен.
Хайде де, да ги оставим тук. Хайде.
Сър, дайте ми минута, сър.
Жадна съм, мамо. - Изчакай малко, да отидем да потърсим.
Но аз съм жадна сега. - Ще я взема аз.
Извинете, извинете.
Не ми харесва. - Какво не ти харесва?
Просто не ми харесва. Отдолу има твърде много вода.
Тереза, скъпа. Ще е притеснително да няма достатъчно.
Нека ти намерим безалкохолно.
За първи път ли си до Ню Йорк? - Не. Работя за "Уайт Стар" от отдавна.
И не се изкуши да останеш там?
Това ли ти е планът? Да живееш в Америка?
Да го кажа така, остана ли в Европа никога няма да пия от такава чаша.
И всеки в Америка яде в порцелан и пие от кристална чаша ли?
Поне имат шанса да го направят.
Сандрини.
Мога ли да попитам защо си облякън наполовина?
Униформата му беше голяма, и не искаше пасажерите да го видят.
Благодаря ти. - По-добре е да се махам.
Ще те видя ли по-късно?
Може, когато приключим вечерята, ще бъда в столовата на прислугата.
Освен ако не съм.
Не знам името ти.
Ако дойда да те потърся тази вечер, как да знам кого да търся?
Няма как да изчезна, не и на кораб.
Ани. Ани Дезмънд. - Пауло Сандрини.
Ще се видим ли по-късно?
Предполагам, че няма да видиш никой ако не се върнеш към задълженията си.
А не трябваше ли да останем и да се опитаме да променим нещата?
Направих достатъчно в тази насока. - И какво, предаде ли се?
И не ме интересува кой знае.
Потиснатите да се свиват под камшика на господарите си.
Аз съм на път към новия свят, и няма да се върна.
Изпуснахте това.
Няма ли да му благодариш? - Благодаря ви.
Това е Питър Любов. А това е жена ми, Мери.
Госпожо Малони.
Какво ти става? Не си такава. - Нищо.
Съжалявам, съжалявам, не успях.
Имах още една свада с шефа. Накара ме да подредя всеки шкаф.
За какво беше кавгата? - За нищо, и нещо.
Бях тук, както казах. А сега трябва да тръгвам.
Рано е, имаш ли време за разходка? - Не е рано, нямам време за нищо.
Къде отиваш? - Да устроя дамите от втора класа.
Не могат ли да го направят без теб? - Надявам се, че не.
Ако могат, няма да имам работа. - Мога ли да дойда с теб?
Какво, в каютите им? - Не, но мога да те съпроводя до там.
Минавайки през палубата.
И как палубата ще ни отведе до втора класа?
Струва ми се, като направим обиколка.
Сам ли пътувате? - И ако е така, какво?
Просто завързвам разговор.
Дайвид Евънс. Също съм сам.
Който пътува сам, пътува най-бързо, а?
Изглежда се движим със скоростта на всички останали.
Каква е историята ти? - Такава и онакава.
Аз бях в армията. Шотландската гвардия.
Спрях куршум и ме дариха с целувка за сбогом.
Но си получих дължимото и не се оплаквам.
Защо ви интересувам? - Интересувам ли се?
Изглеждате ми познат, това е всичко.
Не съм ви познат, поне не и на вас.
Трябва да вървя.
Не трябва да съм в първа класа. Влияеш ми лошо.
Не можеш да дойдеш с мен. - Мога да опитам.
Време е да се прибираме, не мислиш ли, че достатъчно се разходихме?
Опитвам се да я изморя с ходене. - Искате ли да ви помогна, мадам?
Не, благодаря. Стана хладно. Ще влизаме вътре.
Мога ли да вляза?
Не и без разрешение на офицер, мис. - Трябва да вляза във втора класа.
Тогава не трябва да сте в първа класа.
Моля ви. Ще закъснея. - Да сте мислили затова преди, мис.
Първа класа, втора класа, а твоята класа каква е?
Нямаш ли малко преданост, човече?
Само този път. Друг път не опитвайте!
Благодаря ти.
Да ви спусна леглото, мадам? - Влезте.
Не е била недружелюбна.
Видя как ни изгледа като ни покани на чай.
Нямаше да е по-шокирана ако се бяхме изплюли в лицето й.
Ще ми помогнете ли с това?
Преувеличаваш. - Никак дори.
И защо за Бога следваш тези английски маниери?
"Разбира се, Лорд Мантон. Удоволствие е, Лорд Мантон."
Закопчалката й малко твърда. Трябва да я стигнеш.
Благодаря ви.
За каква се мисли? - Мисли се за контеса, и е права.
Да ви спусна леглото, мадам?
Да, моля.
Неделя, 4-ти април, 1912
Мисля да се разходя по палубата. - Не и аз, след тази доза религия.
Този път английски. - Защо?
Защото е така в първа класа. От любопитство, вие не сте ли?
Аз окабелих кораба, не забравяй. Познавам всяко ъгълче.
Но нека не ти развалям приключението.
Това е, аз съм винаги готов за нови приключения.
Какво искаше?
Каза, че ще ходи на английската служба.
Въпреки че не ми изглежда като богомолец.
Хората са пълни с изненади.
Каза, че иска да надникне.
И аз мога да отида. - За какво?
Шанс да видя първа класа. - Господ ще те накаже.
Не мисля, че господ ще ме накаже заради малко любопитство.
Ами ако се окаже Бога от Стария завет? - Ще рискувам.
- Тогава, отиди.
Така, вие ще дойдете с татко.
Не се страхувай от силните си чувства.
Какво правиш?
За тази вечер имам само двама. - Защо?
Уаднърс ще дадат вечеря на капитана в ресторанта на Гати.
Поканиха английския лорд, Астър, Гордън и актрисата.
Останаха само Ръштън.
Чудя се, какво ли са сгрешили.
Дали да не ги събера, вместо да ги разделям?
Не трябва да задавам такъв въпрос, в многолюден бар
Ще ми хареса да работя тук. Всички джентълмени са толкова умни.
Дамите в своите прекрасни рокли и искрящи тиари.
Запитвала ли си се, защото те имат толкова много, а ти толкова малко?
Не мисля, че имам толкова малко.
Не вярвам в завистта.
Изяжда те отвътре. Винаги ще има богати и бедни.
Може би. Но мога да ти кажа място, където лесно да смениш групата.
Америка.
Така казват.
В Америка, мъжът може да стигне върхът, ако не го е страх да работи здраво.
Ами жената? Не ме е страх да работя здраво.
Не мога ли да стигна върха?
Ами една двойка? Готови да се възползват от новия живот?
Какво не биха постигнали те?
Това ли е мечтата ти?
Имам много мечти.
Но тази е сърцето им.
Извинете.
Чудя се, дали можете да ми помогнете.
Казаха ми, че от тук е за трета класа, но вратата изглежда е заключена.
Понеже е заключена.
Клипсата на бижуто на лейди Мантън е заяла.
Помислих си, че там може да има някой, който да я поправи.
Съжалявам, не може да отидете в трета. Помолете стюарда, той може да помогне.
Не искам господарката да узнае, ще си помисли, че е по моя вина.
Грубичка ли е? - Знаете ги какви са.
Определено ги знам.
Ще си платя колкото струва. - Е, добре.
Но ако загазя, вината ще е ваша.
Пауло.
Предложи й, мечтите си.
Има ли ключар тук? Дамата има работа за такъв.
Ключалка на малка кутийка е.
Ще съм много благодарна.
Ще я погледна, ако желаете. - Благодаря.
Мисля, че може да ви помогне.
Трябва ли ви светлина?
Достатъчно добре виждам. - Не, не.
Не можете. Отнесете я там.
При светлината в ъгъла.
Не виждам да е повредена.
Ключът... се завъртя лесно.
Странно. Беше... Преди беше заяло.
Някъде имах шест пенса.
Задръжте си шестте пенса.
Какво правите тук?
Видях ви да слизате. Щях по-рано да сляза, но моряка нямаше да ме пусне.
- За какво беше това? - Защо?
Нямаше й нищо на тази кутия, когато я отнесохте в сейфа.
Следите ли ме?
Вижте, какъв е проблемът? - Не знам за какво говорите.
Ако сте в беда, мога да ви помогна, но трябва да ми кажете първо.
Хайде де. Хайде де, не може да е чак толкова зле.
Много по-зле е.
Казах ви, че баща ми е беден, но той е повече от това.
Без работа е, и няма пари за лекарства, няма пари за храна.
Няма пари за живот.
Какво сте направила? - Взех брошката.
Малката, рядко я носи, едва ли ще я забележи.
И като си помисля колко пъти ми казахте, че имате.
Намерихте я, значи. - Да, благодаря ви.
Тя, не изглежда много добре. - Г-ца Уатсън я хвана морската болест.
Съчувствам й тогава. - Ще й мине.
Все още не разбирам, какво правите тук долу?
Исках някой чужд да го види на вън.
Дадох му тел,
за до го видят, че го отваря. Мислех...
.да хвърля вината върху него, когато господарката забележи липсата й.
И невинен да влезе в затвора?
Естествено, не. Няма да забележат липсата й чак до връщането в Лондон,
и тогава ще е късно за арест. - Не, не, не.
Не можете да бъдете сигурна в това.
Къде е сега? - В куфара ми.
В трюма. "Ненужно за пътуването".
Какво?
Ако господарката разбере, да не я намерят при претърсването ми.
Така подозренията ще паднат върху бедния човечец ли?
И един от двама ви ще отиде в затвора. - Не...
хайде, всичко е наред.
Наред е.
Сега, ето какво ще направим.
Ще облечем господарката за вечеря,
и тогава...
и докато вечерят,
ще слезем долу в трюма, ще вземем проклетото нещо
и ще го върнете при другите бижута и ще върнем кутията обратно.
Не. Тя се запита за какво съм я взела.
Обикновено й нося това, което ще носи в бижутериен свитък.
Тогава го върни веднага в сейфа.
Пъхни брошката при останалите, никога няма да разбере.
Хайде.
Мога ли да те прекъсна? - Да, вечерята ми свърши рано.
Двама от слугите изпуснаха тяхната, и не искам да си легнат гладни.
Ще ти намеря нещо на бързо. - Благодаря ти.
Всички ли отидоха в ресторанта? - Да, освен Ръштън.
Което г-жа Ръштън не хареса.
Бог знае колко му е струвало на г-н Уаднър.
Защо плаща, когато може да яде в първа класа безплатно?
Не мога да ти отговоря.
Защо са си изпуснали вечерята? - Не знам.
Предполагам, че са правили нещо за господарите си.
Давай... продължи с онова, което каза по-рано.
Което казах по-рано? - За мечтите ти.
Ами твоите мечти? - Не мисля, че имам мечти.
Не и като твоите.
Основно, изчаквам да видя какво ще се случи, и извличам най-доброто.
Аз вярвам в действията. - И аз, естествено.
Когато ти се отдаде шанс.
Тогава...
Ще се омъжиш ли за мен?
Не е ли по-добре да приключиш с масата?
Сериозен съм. - Не, не си.
Но съм.
Знам, че сме един за друг. Поне знам, че ти си правилната за мен.
Г-н Сандрини, едвам се запознахме.
Някои неща просто ги знаеш.
Сигурна съм, че в Италия е нормално, но аз съм от Лондон.
Ние не сме чак толкова импулсивни. - Не искаш ли да рискуваш?
Защо първо не се опознаем, като нормалните хора?
Не, защото ще се разделим в Ню Йорк, и ако се върнеш в Лондон,
повече няма да се срещнем.
Господи, целият ти живот ли е толкова драматичен?
Дай ми шанс, моля те. Няма да съжаляваш.
Обещавам.
Трябва да се връщам.
Съпругът ти, работа ли има? Когато пристигнете?
Ще се оправим. Джим винаги ще си намери нещо.
Ти звучиш по-обнадеждена от него. - Не съвсем.
Той винаги говори мрачно, но винаги очаква да си стъпи на краката.
Понякога си мисля, че аз звуча обратно.
Значи, той е песимист оптимист, а ти оптимист песимист?
Сигурно.
Ако ти харесва.
Ами ти?
Аз искам да избягам от Европа.
Нямам други планове от този.
Толкова ли е лоша Европа?
За мен.
Но това свърши сега.
Европа ме угнетява, а аз не искам да съм гневен вече.
Понякога желая да съм по-гневна.
Една част от мен, завижда за борбата ти.
Дори и да е кървава, дори и хора да умират.
Не казвам, че не съм щастлива, защото съм.
Но предполагам...
.не съм се поставяла в опасност за нещо, в което вярвам.
Може би си в опасност сега.
Може би, съм.
Мислех, че ме мразиш. - Не, не е така.
От момента, в който ме срещна, знаеш точно как се чувствам.
Джим! Джим, за Бога, спри веднага!
Няма ли да отвърнеш?
Не. - Страхливец!
Нарани ли те? - Естествено, че не.
Тук няма "естествено". - Джим! За бога!
Той беше пиян, и си открадна целувка.
Ти ни постави в трета класа. Какво очакваше?
Какво има? - Защо спряха двигателите?
Това какво е? - Сякаш е изпускане на пара.
Джим.
Какво е това?
Остани, аз ще проверя.
Лягай, всичко е наред, заспивай.
Всичко е наред, момичета. Лягайте. Заспивайте, всичко е на ред.
По-бързо! Да затворим котлите, преди да гръмнат!
Излизайте!
Излизайте! Тръгвайте, тръгвайте.
Сандрини, тръгвай! Тръгвай!
Хайде! - Излизайте!
По-бързо! Сандрини, отивай!
Били, не мисля, че ще се измъкнем от тук!
Тогава можем да използваме това време.
Хайде.
Какво да правя, сър?
Изкарай от втора класа повече жени и деца на палубата, и да носят пояси.
Господине.
Ще потъне ли? - Явно.
Ясно, сър. - И ти си сложи.
Просто я сложете. - Ани!
Не искат да ги носят.
Трябва да си взема бижутата. - Бижутата ви ги няма.
Сложете я, и идете на палубата. - Не, трябва да си взема бижутата.
Няма смисъл в това. Да отиваме към лодките.
Поставете я. Поставете я, и отивайте към лодките.
Поставете я, и отивайте към лодките. - Поставете си жилетката, сър.
Ани! - Поставете си жилетката!
Не можем ли да се качим? - Още не. Всичко с времето си.
Кога ще дойде време? Не мога повече да ги задържам.
Не се безпокойте. Няма опасност.
Сигурни ли сте? - Това е Титаник, по-сигурен и от земя.
Поне децата не можете ли? - Не можем ли?
Какво? И една камара пищящи майки да ги последват? Да бе.
Ще се погрижим за децата ви! Не се безпокойте затова!
Ще има лодка, която ще ни вземе, само трябва да почакаме малко.
Видя ли нещо? - Не много. Изкарват лодките.
Казват, че няма опасност... Лъжат.
Правете каквото ви казваме. Успокойте се.
Можем да ги измъкнем.
Елате, дами. Хванете ръката ми.
Внимавайте с крака. Мадам.
Хайде, Франкатели, влизайте. - Изглежда несигурно, милейди.
Не ставайте глупава, Франкатели. Не потъва тази лодка, а тази.
Нямаме много време, елате.
Трябва да има повече жени. - Тук няма жени.
Тогава нека се качат мъже, Космо.
Г-н Лайтолър беше много ясен, само жени и деца.
Но ако няма такива? - Ще се кача, щом няма други.
Хайде, момче. - Щом те отиват, тогава и ние.
Изчакайте за момент. - За тук трябва екипаж.
Добре тогава, спускайте.
Не можете да я пуснете празна, има място за още много.
Офицер, моля дайте заповед да спуснат лодката!
Поне вземете нея. - Не, не мога да тръгна още.
Не сега.
Ето ви, опитахме.
Спуснете лодката.
Спуснете я. - Разбрано, спускаме.
Какво става? Кои са тези? - Сервитьори от ресторанта на Гати.
Естествено. Точно от каквото се опасявах.
Не можем да позволим тази врява да продължава.
Не знам какво да направим, сър. - Но трябва да направим. Тишина!
Няма да допусна тази група да вика и разстройва дамите на кораба.
Тази лодка замина. Идете от другата страна тази лодка замина.
Дори не е пълна и наполовина. Спрете.
Какво можехме да направим? - Не можем да ги вдигнем, милорд.
Спускайте.
Достатъчно! Отстъпете.
Назад. - Пуснете жена ми и децата.
Отстъпи. - Какво беше това?
Казах... отстъпи.
Мери, тръгвай! Тръгвай!
Тръгвай!
Тръгвайте, деца! Мери! Шон!
Назад!
Насам. - Има друг изход ли?
Последвай ме.
Къде ще ни отведе? - Знам кой си!
Спомних си. - За какво по дяволите говориш?
Бях на обсадата на Сидни стрийт. Раздаваха листовки "търси се".
Ти си Питър Пятков, нали? Питър художника.
Вие сте луд! - Не, не, не, не съм луд.
Възползваш се от мен, откакто напуснахме Саутхемптън.
Питър, убиеца на полицаи.
Колко много уби, а? Четирима? Петима? Шестима?
На потъващ кораб сме, имаме да се притесняваме за друго.
Не, не си мисли, че ще те пусна, понеже няма, не мога.
Съжалявам да го чуя. - Сигурен съм.
Не мога да намеря момчето ми. Знам, че е със сестрата някъде на сигурно място.
Но къде може да е?
По-добре е да съм с него, трябва да продължим да го търсим.
Хайде, Беси. - Надявам се да го намерите.
Хайде.
Минава офицер! Извинете ме! Моля поддържайте реда, благодаря ви.
Какво стана с италианците? - На сигурно и под ключ са, сър.
Необходимо ли беше? - Най-добре така, сър.
Не забравяй да ги пуснеш.
Какъв е смисълът да ги държите? - Фирмена политика. Махай се.
Има жени там! И деца!
Ще им се позволи, в удобно време. - Пуснете ги да излязат.
Пуснете ги, да имат шанс като другите. - Махай се.
Вслушайте се в него! С какво право ни държите тук?
Ела с мен. Губят контрол. Можем да успеем.
Защо да дойда с теб? - Сега няма време за това.
Можем първо да качим жена ти и децата на лодка, и после да се бием.
Това обещание ли е? - Да.
Не чакайте да ви пуснат! - Сега!
Не стойте тук! Не оставайте долу!
Може ли малко ред! Запазете реда, моля!
Пазете изхода! Затворете изхода!
Вътре! Влизай!
Помощ!
Не могат да товарят трета класа от тук, не и преди първа.
Мама, какво е значението сега?
Нека минат децата ми! - Мери!
Аз ще й помогна. Качете децата на лодката.
Подайте си ръката.
Махни си ръцете от нея! - Не, той помага, той помага!
Жени и деца първо. - Вземай децата си.
Хайде.
Отдръпнете се!
- Нека да минат децата!
Оставете ги да минат! - Пълни сме! Ще я спускаме!
Няма! Сега нека минат!
Хайде, деца. - Точно така.
Вземете ги, ето, качете ги.
Харт, качвай се и поемай командването!
Да, сър. - Хайде.
Отдръпни се!
Опитвам се да говоря с жена си. Нека говоря с жена си!
Лодката ще се счупи! - Тереза! Тереза!
Не можем да тръгнем без детето ми! - Остани с другите. Аз ще я намеря!
Тереза!
Казах, че може да се случи. Знаех, че може да се случи!
Не може да са заминали. - Къде мога да намеря лодка?
Спасителните свършиха. Спускат резервните към котвата.
Опитват се да пуснат още една. Ако успеят, тя ще е последна.
Г-це Алисън! Елате с нас.
Товарят лодка на носа. - Ще дойдем, когато си намеря бебето.
Мога ли да взема детето?
Моля ви. Позволете ми. - Не се безпокойте, ще сме там.
Няма да ни чакат, хайде! - Хайде!
Жените отпред, моля. Направете им път.
Вие сте следващата.
Внимавайте.
Лейди Мантън. - Не, няма да се кача.
Качвай се, трябваш им на жените. - Чу го, качвай се.
Улесни ме, моля те. - Няма време, хайде.
Хванте ръката ми. Това е.
Още дами? Моля излезте напред.
Така и не те целунах. - Целуни ме в Ню Йорк.
Марио Сандрини, излезе ли? Виждал ли си го?
Измъкна се от котелното, но чух, че са го заключили с други италианци.
Товарят лодка! Пълна ли е лодката?
Спускат я, закъсняхме.
Знаеш ли къде са италианците? Онези, които са заключили?
Защо? Да не желаеш да си с тях?
Къде са? Къде са?
Зад ъгъла са, вратата в дъното.
Но няма да ги изкараш! Вратата е заключена!
И ще остане заключена, докато не стигнат дъното!
Марио! Къде си?
Марио!
Марио! Марио!
Марио! Как се отваря това?
Заключена е с ключ! Заключена е с ключ!
Помощ!
Не!
Марио! Марио!
Помощ!
превод: JJD
Copyright © UNACS TEAM 2012